Дами и господа, добър вечер!
Моят приятел покани три знатни семейства в новата си вила.
И когато провинилата се душа се прибра у дома,
усетих, че скоро цветът на отмъщението щеше да разцъфти.
Действие 9: "Сънувах мрачен сън"
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Помощ! Някой да повика доктор!
Какво се е случило?
Госпожа Данглар!
Тя припадна!
Какво целите? Каква игра играете?
Моля ви, просто исках всички
да се насладят на партито подобаващо.
Прекалено е! Тази къща някога принадлежеше на мой роднина.
Нима се опитвате да ме обидите с нещо?
Наистина не знаех този факт, така че сигурно изглежда грубо.
Но е интересно…
Какво съвпадение, наистина!
Нима това не означава,
че мястото ви е напълно познато?
Нямало е никакъв смисъл в малката ми игра!
Колко жалко! Може би трябва да започнем отначало?
Какво се случи там, Албер?
Не съм много сигурен.
Трябваше да дам едно ковчеже на госпожа Виктория, като подарък.
Какво ли й се случи?
Как? Как е възможно?
Момчето ми, прости ми…
Анемичен пристъп, не е сериозно.
Ще ви попитам отново. Кой сте вие?
Какво точно знаете?
Бъдете точен.
Отговорете!
Бях бедно селянче, там далеч, на изток.
Миналото ми не съдържа нищо интересно.
Нищо.
Виктория!
Виктория! Какво се е случило?
Не се тревожете, просто не се чувства добре.
Скъпа!
Ще й е нужна само малка почивка.
Не е ли така?
Къде е Йожени? - Да я потърсим!
Йожени!
Йожени! Къде си?
Татко! Йожени!
Вие!
Къде е Йожени? Дъщерята на господин Данглар?
Чувал съм много за вас от графа. Всякакви неща.
Вие сте Албер от семейство Морсер, нали?
Къде е Йожени? Не е ли с вас?
Вече се отправи към общата зала, заедно с баща ви.
Нека си изясним едно нещо.
Аз съм единственият човек на този свят,
който разбира графа напълно.
Сега ме извинете.
Графе! Нека ви помогна!
Съжалявам, Бертучо…
Какво е това?
Ще ви посъветвам да си починете, но сигурно ще си загубя времето.
Би ли ме последвал? В тъмнината на Ада?
Винаги, където и да е, Кралю на пещерата.
Крал на пещерата?
Мамо… - Спокойно, сега съм добре.
Съжалявам, че стана така.
Валентин!
Албер! - Съжалявам за думите си.
Може би малко прекалих.
Не, аз трябва да се извиня. Бях твърде груба.
Но е чудесно, нали? Сега можете да разговаряте нормално.
Аз бърках.
Радвам се, че успяхме да си поговорим.
И аз също!
Сега, като всичко свърши, аз…
Албер?
Господин Албер!
Дръжте се!
Господин Албер! Господин Албер!
The Eastern Spirit Subbing Squad представя
КРАЛЯТ НА ПЕЩЕРАТА Граф Монте Кристо
Как се чувствате сега?
Сякаш някой е свалил огромен товар от мен.
Това е чудесно. Направих лекарството специално за вас.
Няма нищо по-добро за подобни болки.
Съжалявам, че съм ви притеснил така.
Изведнъж ми стана зле и…
Какво му стана на Албер?
Още от дете не е хващал дори настинка!
Вие сте приятели от деца, така ли? - Да.
Чух за това от госпожица Валентин.
Тя сподели, че винаги ви е завиждала.
Защото се познаваме от повече време.
Не е само заради това, нали?
Вие споделяте нещо,
което никой друг няма, струва ми се.
А ти откога имаш чувства към Валентин?
Това е интересен въпрос, след като вие сте й годеник.
Така е, извинявай. - Не, може би аз сгреших.
Но щом я обичаш, това трябва да е най-важното.
Пак ли започваме този разговор?
Отново? Да, по-добре не. - Колко е странно!
Как може да не я обичате? Та тя дори ви е годеница!
А ти би ли спрял да я обичаш, само защото не можете да се ожените?
Ами… - Не можеш, нали?
Не е лесно и да се влюбиш.
Не можеш да спреш, дори и ако тя е омъжена.
Да не би и вие да сте го изживявал?
Женитбата не е единственото, което прави човек щастлив.
Не мислиш ли?
Вероятно. Сигурно си прав.
Валентин е намерила прекрасен човек.
Албер. - Да?
Странен въпрос е, но все пак, какво ядохте днес?
Бях доста зает, затова не съм ял много.
Но пих малко вода от масата със сините цветя по-рано.
Това беше масата на семейство Вилфор.
Мислите ли, че има връзка?
Албер, успокойте се и ме изслушайте.
Това, което сте почувствал… било е отрова.
Отрова? - Да.
Силна отрова от изтока, на име "чин-до".
Мислите, че водата е била отровена? - Страхувам се, че да.
Вие сте оцелял благодарение
на някаква щастлива случайност.
Кой би направил това?
Едва ли вие сте бил целта.
Да. Отровата е била само в тази кана,
значи целта е била семейство Вилфор.
Но защо? - Омразата и завистта към другите
не са чувства, които могат
да бъдат овладени понякога.
Някои мразят щастието на другите.
Но този път са се провалили. Могат да поставят друг капан…
Не могат! Аз искам те да са щастливи!
Албер? Не трябва ли да си почиваш?
Вече съм добре, не се притеснявай.
По-добре е да внимаваш.
Той е прав, господин Албер. - Не, трябва да побързам.
Ще ви обясня после. Трябва да идем до дома на Валентин.
При госпожица Валентин?
Да.
Вие сте страховит човек.
И в същото време толкова различен.
Ясно ли е, Бовил?
Намери колкото се може повече информация за този човек.
Фокусирай се върху Марсилия. - Ясно.
Какъв ти "граф Монте Кристо"? Ще разбера кой си!
Каква е всъщност връзката ви с този мъж?
Това не бива да те засяга.
Така е, макар че не бих отказал да узная.
Да, знам. - Сега трябва да вървя.
Виж, дядо, не е ли красив?
Извинете ме.
Донесох ви нещо за пиене.
Благодаря ти, Валоа.
Не мислиш ли, че графът може да бърка?
Защо му е на някого да убива семейство Вилфор?
Той не е като другите. Вярвам му.
Франц, ще ме изслушаш ли?
Какво има?
Мисля, че току-що разбрах нещо. - И какво по-точно?
Може и да ми се присмееш,
но мисля, че е много важно двама души да се обичат.
Какво ти стана така изведнъж?
Просто искам Валентин
и Максимилиан да са щастливи.
Въпреки че ти няма да си.
Това не е вярно. И аз желая същото.
Винаги съм смятал, че тези, които се обичат, трябва да са заедно.
Така ли?
Тяхната любов е истинска, затова им желая щастие.
Няма да дам на никой да я отрови!
Дъждът е станал много силен.
Каква буря само!
Сигурно ти е горещо, Валоа, искаш ли да пийнеш?
Не, моля ви, госпожице! - Моля те, не се стеснявай.
Валоа!
Валоа, какво стана? Валоа!
Госпожице…
Валоа?
Валоа!
Как…
Дядо…
По-бързо! Повикайте доктор!
Госпожице Валентин!
Как е възможно? Госпожице Валентин!
Изглежда графът беше прав.
Как се случи така?
Трябва да вървя. - Къде?
Как къде? При графа!
Може да направи нещо за нея!
Албер!
Албер…
Винаги, където и да е, Кралю на пещерата.
Съжалявам, но господарят ми тръгна на път.
Не! Кога ще се върне?
Всичко зависи от него самия. Съжалявам, че не мога да помогна.
Както винаги, не можете да направите нищо сам.
Вие! - Това ще бъде доста интересно.
Какво имате предвид?
Имате ли смелостта да научите бъдещето?
Какви ги говорите?
Проклятие! Какво да правя?
Не умирай, Валентин!
Детето се събуди от мрачния си сън
и се върна към живота от дебрите на смъртта.
Едно дете, което не знаеше що е любов и обич.
Прокълнато.
Прокълнато!
Тъмни облаци се спускат в живота ни.
Пристига писмо от отдавна изгубен приятел.
Следва действие 10: "Писмо от Едмон"
Чакай и винаги се надявай!